![]() | |
Tipus | escriptura natural, alfasil·labari, escriptures bràmiques i escriptura de caixa única ![]() |
---|---|
Llengües | tàmil i sànscrit ![]() |
Creació | segle VI ![]() |
Basat en | Pallava (en) ![]() ![]() |
ISO 15924 | Gran ![]() ![]() |
Direcció del text | d'esquerra a dreta ![]() |
Interval Unicode | U+11300-1137F ![]() |
L'alfabet grantha (tàmil: க்ரந்த எழுத்து, Kranta eḻuttu; malaiàlam: ഗ്രന്ഥ ലിപി) és un alfabet de la família bràmica del sud de l'Índia, més concretament a Tamil Nadu i Kerala, aparegut entre els segles V i VI dC a partir del l'alfabet Tamil Brahmi. Aquest alfabet s'utilitzava per escriure textos sànscrits, inscripcions en plaques de coure i pedres en temples i monestirs hindús.[1][2] També s'utilitzava per al Manipravalam clàssic, un idioma que és una barreja de sànscrit i tàmil.[3] Posteriorment, va evolucionar vers l'alfabet grantha medieval o de transició, que es va mantenir en ús fins al segle xiv. Des del segle xiv i fins a l'actualitat s'utilitza un alfabet grantha modern i més evolucionat i una variant de l'alfabet Tulu-Malaiàlam per escriure els textos clàssics en sànscrit i llengües dravídiques. També s'utilitza per cantar himnes i a les escoles vèdiques tradicionals.[4]
Originat a partir de l'alfabet pal·lava, l'alfabet grantha està relacionat amb els alfabets tàmil i vatteluttu. L'actual alfabet malaiàlam de Kerala és un descendent directe de l'alfabet grantha.[2] Els alfabets del sud-est asiàtic i Indonèsia, com el tailandès i el javanès respectivament, així com els alfabets tigalari i del cingalès sud-asiàtics també deriven o estan estretament relacionats amb el grantha a través de l'alfabet pal·lava primerenc.[5][6][7]
Els hindús pro-britànics i d'alta casta del moviment purista tàmil de l'època colonial pretenien eliminar l'alfabet grantha i utilitzar exclusivament el tàmil. Segons Kailasapathy, aquest fet responia al nacionalisme tàmil i seria com un xovinisme regional.[8]